Да, знаех си. Кръвта на Джоузеф е идеална.
Толкова е идеална за това тяло,
че получих сила, за която не съм си и мечтал!
Идеална е... Просто идеална!
Преди век това тяло принадлежеше на Джонатан Джостар.
А сега изпих кръвта на внука му Джоузеф!
И главният "виновник" за това
беше ти, Джотаро.
Родът Джостар лежеше на пътя на моята съдба
като кучешка фъшкия.
Но в крайна сметка се оказа, че на Джостарови им е писано
да бъдат инструменти в ръцете ми.
Старче...
Старче! - Каквото и...
Каквото и да стори Дио на тялото ми,
в никакъв случай не губи самообладание, Джотаро.
Мен не ме мисли. Станалото - станало.
Това душата на дъртия ли е?
Какьоин разбули мистерията около Станда на Дио.
Предадох ти посланието му.
Ако се бяхме изправили всички заедно срещу него,
смъртта ни беше в кърпа вързана.
Ти можеш да се движиш в спрялото време.
За две-три секунди... Използвай това време разумно.
Каквото и да стори Дио, не бива да се ядосваш.
Поддадеш ли се на гнева и атакуваш първи,
само ще си стъжниш положението.
Джотаро...
Това пътуване беше забавно.
Толкова неща се случиха.
Майчице...
Най-хубавите 50 дни в живота ми.
Привидяло ли ми се е?
Къде блееш, Джотаро?
Кучи син...
Той вече е една празна черупка.
Дъртия каза да не се ядосвам, но това е невъзможно.
Такива неща няма как да не те изкарат извън релси!
Последен рунд.
Искам да узная цялата приказка.
Топлината се покачва от пясъка, който се вълнува кат' море.
Зовът съдбовен за пореден път отеква.
Заплашителен огън изпепелява дестинацията им.
С остриета безстрашни
те ще пронижат сбралите се богове.
Накъде са се запътили и съдбата още отговор не може да даде,
ала за последната битка време е.
Платинена звезда ще бележи началото на този период!
Историята им започна, ала времето не спира своя бяг.
Кръстоносците не ще се спрат и на всичко край ще сложат!
Празната последна страница той ще вземе в ръце
и юмрук през нея ще забие!
Краят на света... - Света!
И спомените на рода!
Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено!
НЕВЕРОЯТНИТЕ ПРИКЛЮЧЕНИЯ НА ДЖО-ДЖО И ЗВЕЗДНИТЕ КРЪСТОНОСЦИ: ЕГИПЕТ
Епизод 48: Беше дълъг път, довиждане, приятели
Спри времето, Свят!
Мина секунда! Две секунди...
Три секунди! Четири...
Минаха пет секунди. Шест секунди.
Седем секунди! И усещам още сила!
Мога да го спра за още време! Впрочем, Джотаро...
Не можеш да се движиш повече, изглежда.
Заложи на двете секунди, преди времето отново да почне да тече,
но сгреши.
Великолепно чувство!
Изкушавам се да запея чак!
Минаха осем секунди! Станах безсмъртен преди век,
но никога не съм се чувствал толкова страхотно!
Кръвта на Джостар се усвоява лесно!
Вдига ме до небесата!
Беше прав, старче.
Ядът не води до никъде.
Но знаеш ли какво? Не е достатъчно.
Още не съм достатъчно ядосан!
Минаха девет секунди! Спрях времето за девет секунди.
Изглежда, това е лимитът ми.
Кучи син...
Отприщих цялата мощ на своя Станд! Джотаро, спомена, че си бил бесен,
но може само да си се ядосваш, нищо повече!
Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено!
И сега минаваме направо на последната ми атака!
Спирам времето за последно!
Ще те довърша през следващите девет секунди!
Света!
Мина една секунда. Минаха две.
Три секунди.
Поради някаква причина Дио изчезна, докато времето беше спряло.
Минаха четири секунди. - Но Джотаро не мислеше за това.
Каквото и да беше намислил Дио, както и да го атакуваше,
Джотаро просто трябваше да го обсипе с удари с Платинена звезда
през двете секунди, в които можеше да се движи.
Минаха пет секунди. - Знам само едно, Дио.
А то е, че следващия път като те видя, най-вероятно ще ми прищрака.
Минаха шест секунди. - Ела ми, Дио!
Минаха седем секунди.
Ето го и валяка!
Късно е вече! Не можеш да се измъкнеш!
Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено! Безсмислено!
Осем секунди минаха!
Ще те размажа!
Минаха девет секунди.
Успях. Край.
Платинена звезда най-накрая беше победен от Света.
Безсмъртен! Неубиваем!
Със Стандова мощ!
Доказах, че никой не може да надмине Дио!
Жалки хорица, аз ще бъда вашият господар!
Преклонете се пред моите мъдрост и мощ!
Минаха десет секунди!
Вече мога да спирам времето за цели десет секунди.
А сега да погледнем трупа на Джотаро и да изпием кръвта му.
Ако е останала кръв за пиене!
Какво? Движенията ми се забавят?
Не... Не се забавям...
Не мога да се движа. Невъзможно!
Тялото ми не може да се движи!
Дио! Минаха 11 секунди.
Май достигна лимита си. - Какво?!
Спрях времето на деветата секунда.
Тогава избягах.
И таз добра...
А сега,
за да те довърша, няма да ми отнеме и секунда!
Джотаро!
Станд - Света Носител - Дио
Абсурд! Спрял си времето?
Веднага след като съм достигнал лимита си на деветата секунда?
Как е чувството, Дио?
Някой да се промъкне зад теб, а ти да не можеш да мръднеш и мускул?
Като да можеш да си задържиш дъха под вода само за минута,
но когато тръгнеш да изплуваш, за да си поемеш въздух,
някой те сграбчва за рамото и те завлича обратно във водата.
Нали?
Само че към теб не изпитвам и капка жал.
Времето възобнови хода си.
Не изпитвам и капка съчувствие към теб.
Дори не ми е жал за теб.
Но да те пребия до смърт
само ще ми остави лош вкус в устата.
След колко секунди ще ти зараснат краката?
След три? След четири?
Платинена звезда ще ти се нахвърли в момента, в който те се излекуват.
Бъди готов!
Ако бях стрелец в уестърн, бих казал:
"Вади пищова. Да видим кой е по-бързият!"
Той ме взема на подбив!
Само че... Само че, Джотаро,
ти си оставаш човек.
Мислиш като човек с кратък живот.
Щяло да му остави лош вкус в устата? Да живееш без угризения?
Това идиотско мислене е като лайно на плъх в кенефа
и то ще ти струва живота!
Дио не мисли по този начин. Умът ми е зает с една простичка мисъл.
Само една! "Побеждавай и владей"!
Това ме удовлетворява.
Как го постигам... Не е от значение!
Как е да те заслепят с кръв?
Печеля! Умри!
Какво?!
Невъзможно! Аз съм Дио!
Аз съм Дио!
До изгрев ще се изпепелиш.
Ти загуби само поради една-единствена причина, Дио.
Отговорът е много прост.
Успя да ме вбесиш.
ДИО... СВЕТА РАЗГРОМЕН МЪРТЪВ
Станд - Платинена звезда Носител - Джотаро Куджо
Говори втора кола на фондация "Спийдуагън".
Движим се северно по улица "Ал-Нил". Прибрахме тялото на Дио.
Повтарям. Прибрахме тялото на Дио.
Тялото му ще е живо, докато не го изложим на слънце.
Внимавайте. Бъдете изключително внимателни.
Разбрано.
Нориаки Какьоин е мъртъв. Транспортираме тялото му с хеликоптер.
Жан-Пиер Полнареф е в безсъзнание. Преглеждат го в първа кола.
Разбрано.
Имам въпрос, втора кола.
Защо качихте телата на Дио и Джоузеф Джостар в една кола?
Понеже още нищо не е свършило. Дио зае нещо.
Трябва да го върне.
За какво говорите?
Може ли да се прелива кръв от труп на труп?
Предлагате да прелеем кръв от Дио на изсъхналото тяло на г-н Джостар?
Искате да го възкресите?
Дио изпи кръвта му неотдавна.
Горната част от тялото на Дио е унищожена,
но върнете каквото може. Може би още не е късно.
Това каза. Чухте ли? Край. - Разбрано.
Невъзможно! Той няма пулс! - Кръвта няма как да се циркулира,
щом сърцето е спряло. - Невъзможно?
Много неща по време на пътуването ни бяха невъзможни.
Писна ми да чувам думите "невъзможно" или "безсмислено".
Те не ни бъркат.
Искате сърцебиене, нали така? Нямате грижи.
Благодарение на Дио се поупражнявах с функциите на сърцето.
Чувам пулс! - Сърцето му започна да бие!
Бързо! Да прелеем кръв от Дио! - Може и да се получи!
Вижте! Кожата му си възвърна цвета!
Вече е като здрав човек!
Мозъчни вълни! Засякох мозъчни вълни!
Не мога да повярвам! Сърдечният му ритъм е стабилен!
Виж! Отвори очи! - Успяхме! Съживихме го!
Старче?
Джотаро, глупако! - Кучи син! Нима...
Заради теб отново съм жив! - Ах, ти!
Чакай, Джотаро! Шегувам се! Само се шегувам!
Занасях те!
Извинявай, избъзиках се.
Наистина съм аз!
Казвам се Джоузеф Джостар, роден съм на 27 септември 1920 година.
Съпругата ми се казва Сузи Кю и колекционирам комикси.
Кой изигра главната женска роля във филма "Тарзан" от '81 година?
Бо Дерек.
Кой изпя пародия на "Beat It" като "Eat It"?
Ал Янкович.
И таз добра... Явно си истинският.
Щом знаеш толкова глупости.
Говори втора кола. Случи се чудо!
Г-н Джостар се събуди! Той е жив!
Ура! Край!
Сега върна взетото,
Дио.
Свърши се.
Дио беше длъжник на много хора.
За век е взел много неща
от мнозина.
И никога няма да бъдат върнати.
Да, твърде много неща и твърде важни.
Нашата загуба е голяма колкото цялата планета.
Но благодарение на тях
ние все още сме живи.
Какьоин. Иги. Авдол.
Свърши се.
Трябва ли да се връщаш във Франция, Полнареф?
Нямаш останали роднини там. Защо не дойдеш у нас в Ню Йорк?
Г-н Джостар, Франция винаги ще бъде моята родина.
Имам много спомени.
Където и да отида, винаги ще се връщам там.
Обадете ми се, ако има нещо. Веднага ще дотърча.
Ще ми липсваш.
Минахме през немалко трудности, но беше весело.
Вие направихте това пътуване такова.
Да, беше весело. Мисля го с цялото си сърце.
Молим пасажерите, пътуващи за Париж с полет 92
на френските международни авиолинии, да отидат на 18-и портал.
Довиждане, скъперен дядка! Пожелавам ти дълъг живот.
И на теб, стиснат внуко! Гледайте да не ме забравите!
Пак ще се видим. Стига да не си ме намразил дотогава, глупако!
Такъв образ като теб не се забравя и да искаш. Всичко хубаво.
Довиждане.
Холи! Защо скочи изведнъж от леглото?
Внезапно се почувствах по-добре.
Почувствах го в сърцето си...
Те се прибират, мамо!
Холи! - Татко и Джотаро!
Прибират се вкъщи!
Превод: asimilator Редакция: pikapika3 & KoP3Le7o
КРАЙ